Afară-i toamnă
ÂAfară-i toamnă, frunză-mprăştiată,             Â
Iar vântul zvârle-n geamuri grele picuri;
Åži tu citeÅŸti scrisori din roase plicuri
Şi într-un ceas gândesti la viaţa toată.
Pierzându-ţi timpul tău cu dulci nimicuri,
N-ai vrea ca nime-n uşa ta să bată ;
Dar şi mai bine-i, când afară-i zloată.
Să stai visând la foc, de somn să picuri.
Şi eu astfel mă uit din jet pe gânduri,
Visez la basmul vechi al zânei Dochii,
În juru-mi ceaţa creşte rânduri, rânduri;
Deodat’ aud foşnirea unei rochii,
Un moale pas abia atins de scânduri…
Iar mâni subţiri şi reci mi-acopăr ochii.
                                              Mihai Eminescu
![](http://stats.wordpress.com/b.gif?host=dulciki.wordpress.com&blog=14970762&post=563&subd=dulciki&ref=&feed=1)
Sursa
2010-09-29 08:53:12